Král Artuš
Příběh vypovídá klasickou historii z 15. století o králi Artušovi a jeho rytířích
příběh skutečného hrdiny, který žil v tisíciletí
zvaném temný středověk.
Nedávné archeologické objevy vnesly světlo o jeho pravdivosti.
V roce 300 n.l. Římské Impérium sahalo od Arábie až k Británii.
Ale chtěli více.
Více území.
Víc lidí loajálních a oddaných Římu.
Ale žádní lidé nebyli tak důležití, jako Sarmati z východu.
Tisíce lidí umřely na bitevním poli.
A když se čtvrtého dne kouř zvedl ze země, jedinými sarmatskými žoldnéry,
kteří zůstali na živu, byli příslušníci legendárního Cadbury.
Římané, udiveni jejich statečností a zkušenostmi, ušetřili jejich životy.
Výměnou za to, museli sloužit v římské armádě.
Měli raději zemřít v ten den.
Otče.
Jsou tady.
Další část dohody stanovila nejen pro ně,
Přicházejí.
ale také pro jejich syny, a jejich syny...
povinnost sloužit jako rytíři Imperia.
I já jsem ten syn.
Podle dávné legendy se padlí rytíři vracejí jako vznešení koně.
Proto už ví, co tě čeká a bude tě chránit.
Lancelote! Lancelote!
Nebojte se. Vrátím se.
- Jak dlouho budeme pryč? - 15 let,
plus několik měsíců potrvá, než se dostaneš na své místo.
Lancelote!
Naším cílem byla Británie. Tedy její severní polovina.
Země byla rozdělena více než 73 mil dlouhou zdí, postavenou před 300 lety.
Měla chránit Imperium před nájezdníky ze severu.
Tak jako naši otcové,
i my jsme dávali hlášení našemu římskému veliteli v Británii.
Jeho jméno bylo Artorius...
Nebo taky Artuš.
O 15 let později.
To je povoz biskupa.
- Naše svoboda, chlapi. - Cítím vůni domova.
Tvoje propustka do Říma, Artuši.
Woadové!
Nech modlení, chlapče, tvůj bůh tady není.
Proč vás Merlin poslal na jih od zdi?
Prolij Exkalibrem moji krev...
...učiň tuhle půdu svatou.
Zvedni to.
Byl to docela masakr!
Tohle není biskup.
Bože pomoz nám. Kdo to je?
Démoni, kteří požírají křesťany za živa. Ty ale nejsi křesťan, co?
Fakt to funguje?
Zdá se, že ne.
Asi to dělám špatně.
Artuš Castus. Jsi podobný otci.
Naposledy jsem tě viděl, když jsi byl ještě dítě.
Biskup Germanius. Vítej v Británii.
Vidím, že vojenské zkušenosti ti stále slouží.
Tvůj vynález fungoval.
Starý trik starého psa.
To jsou ti velcí sarmačtí rytíři o kterých jsme tak hodně slyšeli.
Myslel jsem, že Woadové ovládájí území na sever od Hadrianovy zdi.
To ano, ale někdy vyrazí i na jih.
Očekávaný ústup Římanů z Británie, je pouze povzbudil.
Woadové?
- Britští rebelové, kteří nenávidí Řím. - Chtějí zpátky svoji zem.
- Kdo je vede? - Merlin, říká se o něm že je kouzelník.
Tristane, jeď napřed. Zjisti, jestli je cesta bezpečná.
Prosím, nedělejte si starosti. Ochráníme vás.
Nemám pochybnosti veliteli.
Žádné.
Tucty mě neznepokojují tak jako tisíce...
Tisíce?
Teď, když jsme svobodní, budu pít, dokud nebudu chcát rovně.
- To děláš každou noc. - Nikdy jsem nemoh chcát rovně.
Tam dole toho mám tolik, že se to těžko ovládá.
Jo to je problém.
Ne fakt, je to problém.
- Je to jako, když dítě drží jablko. - Když dítě drží jablko.
Nelíbí se mi, ten Říman.
Když máme být propuštěni, proč už nám ty papíry nevydal.
Tohle je tvoje bezstarostná tvář?
Galahad, pořád neznáš Římany? Na všechno potřebujou obřad.
Proč ho prostě nezabiješ a sám se nepropustíš?
Nezabíjím pro potěšení, narozdíl od některých.
Měl bys to někdy zkusit, možná by se ti to líbilo.
Máš to v sobě. Ve své krvi. Ne, ne, ne...
protože zítra už to budou jen špatné vzpomínky.
Často přemýšlím, jaký bude návrat domů po tom všem. Co budu dělat?
U Galahada je to jiný. Už takhle žiju déle než ostatní.
Už si na domov skoro nevzpomínám.
Mluv za sebe. Všichni, které jsem znal už nežijí..
Mimo to mám asi tucet dětí.
Jedenáct.
Poslouchej. Až Římani odtud odejdou, budeme vládnout tomuhle místu..
Budu mít vlastní vesnici a Dagonet bude můj osobní strážce.
Nad čím přemýšlíš, cestou domů?
První, co udělám, až se vrátím domů, že si najdu pěknou sarmackou ženu.
Pěknou sarmackou ženu? Proč si myslíš, že jsme odešli?
Jaké máš ty plány, Lancelote?
Jestli bude Gawainova žena opravdu tak pěkná,
budu hodně času trávit u nich doma.
-Ve společnosti jeho ženy. -Chápu, a co budu dělat já?
Budeš pořád přemýšlet nad tím, jaktože jsou tvoje děti pododobné mě.
To bude předtím nebo až potom, co tě sejmu svojí sekerou.
Kdes byl příteli?
Co budeš dělat, Artuši, až se vrátíš do svého milovaného Říma?
Budu děkovat bohu, že jsem se toho dožil.
Ty a tvůj bůh... Už mě to otravuje.
Chci mír, Lancelote, už toho bylo dost.
Musíte mě navštívit. Řím je zajímavé město.
- Spořádané, civilizované, rozkvetlé... - Plné arogantních hlupáků.
Největší vzdělanci celého světa se soustředí na jednom místě, aby dosáhli svobody pro lidstvo.
A ženy?
Otevřete bránu!
- Vítejte zpátky doma, Artuši. - Jolsi. - Lancelote
Biskupe, mé pokoje jsou vám k dispozici.
Ano, potřebuju si odpočinout.
Kde jsi byl? Čekala jsem na tebe.
Moje květinko...tomu říkám vášeň.
A kde je Gilli?
- Bojoval jsi? - Ano. - Vyhrál jsi? - Ano.
To je můj kluk. Pojďte všichni, všichni moji bastardi!
Palegius.
To je hezké od Artuše, že se vzdal svého pokoje.
Ale zřejmě jste to čekal.
Pane, mám vás doprovodit do sálu.
Po dobu schůzky s rytíři by měl můj pán ...
...usedat jako poslední. V čele stolu.
Tvůj pán si může posadit svůj svatý zadek, kam chce.
Jeho eminence, biskup Germanius.
Kulatý stůl? Co to sakra je?
Artuš říká, že pokud máme být lidé, musíme si být rovni.
Bylo mi řečeno, že vás je víc.
Bylo. Válčili jsme víc než 15 let, Biskupe.
Jistě.
Artuš i jeho rytíři sloužili statečně,
aby udrželi čest římského Impéria, v této nejvzdálenější oblasti jeho slávy.
Řím je vám zavázán šlechetní rytíři,
kteří do posledních dní sloužili Imperiu.
Dne. Ne dní.
Sám papež se o vás osobně zajímá.
Ptá se na každého z vás..
Chtěl by vědět, jestli se rytíři obrátili na víru Stvořitele...
Zachovají víru svých otců, a neopustí ji.
Očividně, očividně. Pohani.
Církev rozhodla, že taková víra je v pořádku.
A ty Artuši? Tvá cesta k bohu jde přes Palegiuse?
- Viděl jsem jeho obrázek ve tvém pokoji. - Nahradil mi otce.
Jeho učení svobodné vůle a rovnosti měly na mě velký vliv..
Těším se až ho zase v Římě uvidím.
Řím netrpělivě očekává tvůj příchod.
Jsi hrdina.
V Římě dožiješ ve slávě a bohatství.
A nakonec...
A nakonec... my jsme pouze pěšáci v měnícím se světě.
Barbaři ze všech stran jsou téměř u bran Říma.
Proto i Řím i svatý otec se rozhodli stáhnout se
z neudržitelných území jako Británie.
Osud Británie už není v našich rukách.
Očekávám, že Saxové se ji budou chtít brzo zhostit.
- Sasové? - Ano.
Na severu už začala invaze Sasů.
- Sasové se zhostí jen těch, co zabijí. - A zabijí všechny.
Takže teď necháte kraj Woadům,
a já riskoval svůj život pro nic.
Pánové,
vaše dokumenty o propuštění a bezpečný přechod přes římské Impérium.
Ale nejdřív bych chtěl mluvit s vaším velitelem.
- O samotě. - Nemáme tajnosti.
Jdeme, necháme římské záležitosti Římanům.
Jdeme, Borsi.
Řím má poslední úkol pro tebe a tvé lidi.
Máš vyrazit na sever, abys ochránil rodinu Maria Honoria.
A vrátit se hlavně s Mariovým synem Alektem.
Alekto je oblíbené papežovo dítě a žák.
Jeho osudem je stát se biskupem, a možná i papežem.
Právě dnes, kdy máme být já i moji muži propuštěni.
Riskovali jsme život 15 let. Ne pro sebe.
Teď když máme být svobodní, posíláš nás
na nejvíc nebezpečnou výpravu ze všech.
Řekni, biskupe, jak mám jít a říct svým mužům, že místo svobody, půjdou na smrt.
Pokud jsou tvoji rytíři opravdu legendární, snad někteří přežijí.
Jestli to je boží vůle.
Tví lidé se chtějí vrátit domů
a než se tam dostanou, musí projít zemí Imperia Římského.
Dezertéry pochytají jako psy.
Postavil by ses papeži, Artuši?
Římu? Samotnému bohu?
Všechno, co jsem dělal, bylo pro církev a pro Řím. Nepleť si loajálního rytíře s hlupáky, Germanie.
Nechal bys bezbranného římského chlapce, který má vést církev,
ve spárech Sasů?!
Splňte tu misi a tvoji lidé dosáhnou svého.
Papíry dostanete, až se vrátíte.
Máš mé slovo.
Doufám, že umíš držet slovo.
V opačném případě, tě ani římská legie,
ani armáda,
ani sám bůh neochrání.
Máš mé slovo.
- Chyt jsem od ní blechy. - Můžeš doufat, že to jsou blechy.
Nejlepší ze tří...
Kdo si dá pití?
- Kdy opustíš Borse a přijdeš za mnou? - Můj přítel tě sleduje.
Vůbec nevypadáš jako on.
Celý Bors.
- Tristane, jak tohle děláš? - Mířím na střed.
Chtějí ještě.
- Buď matkou ke svému synovi. - Óó, pojď sem.
Dagonete, kde jsi byl? Musíme vymyslet plán, co budeme dělat.
- Prosím, zazpívej.
- Ne. - Naposled.
Snažím se pracovat. Zazpívej. Ticho!
Vanora zazpívá.
- Zazpívej o domově. - Nepusť to dítě.
Země medvědů a země orlů.
Země, která nás zrodila a požehnala nám.
Země, která nás volá zpět.
Půjdem domů přes hory.
Půjdem domů, půjdem domů.
Půjdem domů přes hory.
Půjdem domů a budem zpívat.
Půjdem domů přes hory.
Ještě nejsi celý Říman, je to tak?
Rytíři, Bratři moji...
Vaše odvaha prošla velkou zkouškou, - Ano.
ale musím vás poprosit, ještě o jednu - Pití?
Musíme se vydat na cestu na poslední misi pro Řím. Svobodní budeme až po návratu.
Daleko na severu žije římská rodina, která potřebuje pomoc.
Nesmějí se dostat Sasům do rukou. Máme zajistit jejich bezpečí.
Ať se Římani sami postarají o své lidi.
Woadové. Je to jejich území.
Naše povinnost vůči Římu, jestli to byla povinnost, už skončila.
Smlouva s Římem je ukončena.
Každý rytíř tady riskoval svůj život
pro tebe.
a ísto svobody, chceš prolévat další krev?
Naši krev? Myslíš, že římská krev je cennější než ta naše?
Borsi, takový je rozkaz.
Vyrážíme za úsvitu a až se vrátíme bude na vás svoboda čekat.
- Svoboda a sláva. - Jsem svobodný muž!
Zvolím si svůj osud!
Ano, ano. Všichni jednou umřeme.
Jestli se bojíš smrti z rukou Sasů, zůstaň doma.
Jestli chceš tak hodně umřít, můžeš umřít hned teď. Já mám proč žít!
Římané nedodrželi své slovo.
Artuš nám dal slovo a to mi stačí.
Připravte se.
Půjdeš? - Jasně, že půjdu!
Nenechám vás jít samotný! Všechny vás zabijí!
Jen říkám to, co si všichni myslíte!
Vanora mě zabije.
Co ty, Gawaine?
Jsem s tebou.
Galahad taky.
Milosrdný bože, potřebuju teď tvoje milosrdenství.
Ne pro sebe, ale pro své rytíře, protože oni ho potřebují.
Dovol jim přežít zkoušku, která je čeká,
dám ti na oplátku oběť, jakou budeš chtít,
a jestli budeš žádat za oběť můj život výměnou za jejich,
aby mohli konečně dosáhnout svobody, která jim tak dlouho schází,
rád to pro ně udělám.
Moje smrt bude mít smysl. O nic víc nežádám.
Proč mluvíš s bohem, a ne se mnou?
Modli se, ke komu chceš, abychom nebojovali se Sasy.
Víra mě chrání Lancelote. Proč to znevažuješ?
Nemám rád nic, co nutí člověka na kolena.
Nikdo se nebojí klekat před bohem, kterému věří.
Občas musíme něčemu věřit.
- Zkusit projít přes Woady je šílenost!
- Už jsme s nimi bojovali víckrát. Ne na severu!
S kolika Sasy?
S kolika?!
Řekni, věříš, že se vrátíme živí?
Ti lidé potřebují naši pomoc. To nás zavazuje..
Nezáleží mi na tvém břemeni.
Pokud toužíš po věčnosti na tomto místě. Artuši, máš to mít, ale nemůžeš zvolit sebevraždu pro jiné!
- Takže volíš smrt pro tuto rodinu...! - Ne! Volím život!
A svobodu pro sebe a pro všechny rytíře!
Kolikrát jsme už vyhráli bitvu, která byla beznadějná?
Bylo jich víc a přesto jsme zvítězili.
S tvojí pomocí se nám to může podařit znovu.
Lancelote, jsme rytíři. Co jiného je našim posláním než toto?
Artuši, bojuješ za svět, který nikdy nebude existovat.
Nikdy. Vždycky se bude válčit.
Zemřu v boji. Tím jsem si jist.
A doufám, že to bude boj, který si vyberu sám.
Ale jestli se to má stát už teď, prokaž mi službu.
Nepohřbívej mě na našem smutném malém hřbitově. Spal mě.
Spal mě, a můj prach dej silnému východnímu větru.
Nedotýkej se jejich žen.
Nemíchejte se s těmi lidmi.
Jaké by z toho vyšlo potomstvo?
Slabí lidé. Poloviční lidé.
Nedovolím, aby jste zničili naši saskou krev.
Podle zákona mi nemůže nikdo vzít to, co jsem si vydobyl.
Má pravdu, otče.
Děkuji, pane, děkuji.
Zabijte ji.
Vyzýváš mě na souboj?
Chceš-li mě vyzvat, musíš třímat v ruce meč.
Dokud mi bije srdce, tak velím já a ty držíš jazyk za zuby.
Nebo ti ho useknu.
Zbývají nám k Velké zdi tři dny cesty, pokud se tu utáboříme přes noc.
- Nebudeme tábořit.
U zdi. Jaké jsou tam jednotky?
Lehké oddíly Římanů a možná sarmačtí rytíři.
Vede je Artuš Castus. -Artuš. -Kdo je ten Artuš?
Říká se, že ještě žádnou bitvu neprohrál. Je to velký vojevůdce.
Proč ti mám věřit? Zradil jsi vlastní lidi.
Řekni mému otci o té římské usedlosti.
Mluv.
Žije tam důležitá rodina. Velmi důležitá pro Řím.
Otče, výkupné za ně by mohlo pokrýt náklady na celou invazi.
Zaútočím ze severu s hlavní armádou.
Ty dovedeš svoje lidi sem. Odřízneš jim ústupovou cestu na jih.
Spalte každou vesnici, zabijte všechny.
Nikdy za sebou nenechejte muže, ženu nebo dítě, které je schopné nést meč.
Sasové.
Kolik?
Tisíce!
Woadové. Sledují nás.
Kde?
Všude.
-Zpátky! -Zpátky!
Tudy.
Na co čekáte?
Inis, duchové ďábla.
Proč nezaútočili? Merlin nechce, aby jsme zemřeli.
Měli jsme je zabít, Merline.
Artuš a jeho rytíři by se mohli ještě hodit.
Ne, je to náš nepřítel.
To Sasové taky.
Nemůžu se dočkat, až opustíme tenhle ostrov.
Když neprší, tak sněží. Když nesněží, tak je mlha.
-A to je léto. -Déšť je dobrý.
- Umyje všechnu krev z cest. - Ale smrad zůstává.
Hej Borsi, chystáš se vzít Noru a všechny svoje malý bastardy zpátky domů?
Snažím se vyhnout se rozhodování tím,
že se nechám zabít.
Dagonete, ona se chce vdávat, dát dětem jméno.
Ty ženy! Děti už mají jména, ne?.
Jen Gilly. Bylo to moc náročný, tak jsme ostatním dali jen čísla.
Zajímavý. Myslel jsem, že neumíš počítat.
Nikdy jsem si nemyslel, že se můžu vrátit domů živý.
Teď, když mám tu možnost, nechci opustit svý děti.
- Tolik se ti po nich stýská. - Vzal bych je s sebou,
Mám rád ty malý bastardy. Hodně pro mě znamenají.
Obzvlášť číslo 3.
- Je to dobrý bojovník. - To proto, že je můj.
Jdu se vyčůrat.
- Kdo jsi? - Jsem Artuš Castus,
Velitel sarmatských rytířů, posílá mě biskup Germanius z Říma.
Otevřete bránu.
Zázrak, že jste dorazili.
Dobrý bože. Artuš a jeho rytíři.
Bojovali jste s Woady. Divoká stvoření.
Máme vás co nejrychleji evakuovat.
To je nemožné.
- Kdo z vás je Alekto? - Já jsem Alekto!
Alekto je můj syn.
Vše, co máme, je tady. Ta půda nám byla darována papežem.
- Za nedlouho připadne Sasům. - Blíží se ze severu.
- Řím vyšle armádu. - Už vyslal. Nás.
- Odjíždíme hned jak se sbalíte. - Odmítám odjet.
Zpátky do práce! Všichni.
- Slyšeli jste! - Dobře, dobře.
- Jděte! - Zpátky do práce, všichni!
Jděte!
Když nepřivedu tebe a tvého syna, moji lidé nebudou nikdy moci opustit tuto zem.
Takže jestli nepůjdeš dobrovolně,
přivážu tě ke koni a dotáhnu tě k Hadriánovu valu sám.
Pane.
Paní, moji rytíři jsou hladoví.
Jdi.
Pojď.
Pojď, jdeme.
Pane, tak ty jsi ten slavný Artuš?
Jsem Ganis, umím bojovat, jsem bystrý, dobře bych ti sloužil.
Jsi z Říma?
Z pekla.
- Pane. - Kdo je ten muž?
Je nejstarší z nás.
Za co má ten trest?
- Odpověz! - Neposlechl pana Honaria.
Vetšina jídla, co vypěstujeme, se odesílá po moři na prodej.
Jen žádal, abychom si mohli nechat trochu více jídla.
Už jsem jedl i trávu. Takovej mám hlad!
Vy jste z Říma. Opravdu je Marcus boží sluha?
A neposlechnout ho je hřích?
Slyšte.
Marcus není od boha.
Vy všichni jste volní, od vašeho prvního nadechnutí.
Pomozte mu.
Pomozte mu!
Teď poslouchejte. Obrovská a strašlivá armáda jde tímhle směrem.
Nezná milosrdenství, neušetří nikoho.
Ti, co mají dostatek sil, by se měli sbalit a vyrazit na jih k Hadriánovu valu
Ti, co nemají, půjdou s námi.
Ty, teď mi můžeš sloužit. Pomoz těm lidem se připravit.
Slyšeli jste! Sbalte vodu a jídlo na cestu!
Pospěšte si, nebo všichni zemřeme!
Rychle.
Obešli na nás na východě. Blíži se z jihu, abychom nemohli uniknout.
Budou tu před setměním.
- Kolik? - Celá armáda.
- A jediná cesta odsud vede na jih? - Východ.
Je tam cesta směrem na východ, vede přes hory.
Znamená to, že se musíme dostat přes saské linie, ale je to jediná šance.
Artuši, co je to za lidi?
Jdou s námi.
Pak to ale nezvládneme.
Jděte, vraťte se k práci! Zpátky k práci!
Z cesty. Z cesty.
- Co se děje? - Tam nesmíš vkročit.
Nikdo tam nechodí, je to zakázané.
Co to děláš? Přestaň!
- Artuši, není čas. - Neslyšíš bubny?
- Klíč. - Je to zamčené ze vnitř.
Ty, pojď!
Jdeme.
Kdo ruší klid ve svatyni Pána?
Uhni.
Dílo tvého boha. Takhle odpovídá na tvoje motlitby?
Koukněte se, jestli je někdo živý.
Jak se opovažuješ vstoupit na toto svaté místo.
- Jednou žil boží člověk. - Ale ne mého boha.
- Ten je mrtvý. - Podle smradu jsou všichni mrtví.
A ty...se ani nehni, nebo půjdeš za ním!
Neboj se mě.
Vodu! Dejte mi vodu!
Má zlomené rameno.
A jeho rodina?
Patří k Woadům.
Jsem římský důstojník.
Jsi v bezpečí. V bezpečí.
Přestaňte! Co to děláte?!
- Co to má znamenat? - Všichni jsou to pohani!
To my taky!
Odmítli vykonat úkoly, které jim dal bůh.
- Musejí zemřít pro výstrahu. - Chtěl jsi říct, protože ti odmítli sloužit!
Jsi Říman, měl bys tomu rozumět!
Jsi křesťan.
A ty, ty jsi ji držel naživu!
- Pane. - Ne, ne, stůjte!
Až dojdeme k valu, budeš sám potrestán za toto kacířství.
Možná bych tě měl zabít a zpečetit tak svůj osud.
Chtěl jsem s nimi zemřít. Ano, dovést je na jejich pravé místo.
Vůle boží je, aby hříšníci byli obětování.
Až pak může být jejich duše zachráněna.
Jen tak mohu zaručit jeho vůli.
Zabarikádujte je tam.
Už jsem řekl!
Nevěříš, že vůle boží je, aby tito hříšníci byli obětování?
Pusťte mě, rouha... Jsou to hříšníci.
Jdeme moc pomalu.
Ta holka to nezvládne, a ten kluk taky ne.
Rodinu můžeme zachránit, ale ztrácíme čas se všemi těmi lidmi.
Neopustíme je.
Jestli nás Sasové najdou, budeme muset bojovat.
Tak si nech svůj vztek pro ně.
Je to římská mise? Nebo tvoje. - Artuši!
- Co je s ním? - Celý hoří.
Statečný kluk.
Máš vykloubené prsty. Musím je narovnat.
Když to neudělám, je možné, že s nima nebudeš moci hýbat.
Mučili mě.
Pomocí nástrojů.
Abych jim řekla věci, o kterých jsem nic nevěděla.
A potom...
...jsem slyšela do té tmy tvůj hlas.
Jsem Guinevere.
Ty jsi Artuš.
Rytíř od velké zdi.
To jsem.
Slavný Brit, který zabíjí vlastní lidi.
Našel jsem stopy vedoucí z jihu, ale žádné směrem nazpět.
Jezdci jedoucí nalehko a rychle Mohli by to být Římani,
nebo rytíři.
Vědí, že jdeme za nima.
Jdou na východ. Přes hory.
Božská půda byla poskvrněna. Jsem sluha boží...
Ne, prosím.
Říká, že přišli ráno a odvedli celou rodinu.
Jakýsi člověk jménem Artorius.
To je on. To je Artuš.
Vyraž se svými lidmi na východ. Najděte je.
Já pudu s hlavní armádou k valu. Doveď tam tu rodinu.
- A mniši? - Vraťte je tam, kde jste je našli.
Jsem sluha boží...
Prosím. Jsem sluha boží...
Pusťte mě, vy rouhači.
Spalte to tu.
Můj otec mi o tobě vyprávěl příběhy.
Opravdu? Co ti povídal?
Pohádky.
Takové, jaké slyšíš o lidech, kteří jsou tak stateční a obětaví, že nemohou být skuteční
Artuš a jeho rytíři.
Vůdce, který je Brit i Říman zároveň.
A ty sis vybral oddanost Římu.
Těm, kteří si berou to, co jim nepatří.
Stejní Římané, kteří vzali tvým mužům jejich domov.
Poslouchej dámo, nedělej, že víš všechno o mně a mých přátelích.
- A kolik Britů jsi zabil? - Tolik, kolik se jich mě pokoušelo zabít.
- Je přirozené chtít žít. - To chtějí zvířata.
Člověk chce žít svobododně ve vlastní zemi.
Já patřím do této země.
Kam patříš ty, Artuši?
Co tvoje ruka?
Budu žít, to ti slibuju.
Není nic v mé zemi, co by bylo blízké tvému srdci?
Tvůj otec si vzal Britku.
I on tu musel mít něco rád.
Přenocujeme tady. Najděte si přístřeší v tom lese.
- Tristane. - Chceš znovu jít? - Ano.
Je to tady. Dáno nám papežem. Tito lidé pro nás poslali armádu.
- Zradila jsi mě? - Nechce ti ublížit.
Dnešní noc mezi námi zavládne mír, Artuši Castusi.
Řím odchází, Sasové přicházejí.
Svět, který jsme znali, bojovali pro něj, už není,
musíme vytvořit nový.
Tvůj svět, Merline, ne můj. Já patřím do Říma.
Chceš najít mír? Sasové dojdou i do Říma.
Moji rytíři mi věří. Nevydám je jejich nepřátelům.
Řím je můj nepřítel, ne Artuš. Ne, už není válka mezi námi.
Řekni to těm, které jsi zabil před mýma očima. Jejich kosti spočívají v této zemi.
- Všichni jsme ztratili bratry. - Nic nevíš o ztrátě, o které mluvím!
Mám ti pomoci vrátit paměť?
Útok na vesnici, křik nevinné ženy...
Mami!!!
Artuš.
Utíkal jsem ke hrobu otce, aby ji zachránil.
Aby tě zabil.
Otče, prosím pusť svůj meč.
Dokonce ještě teď cítím na tváři žár toho ohně.
Nechtěl jsem její smrt, byla jedna z nás. Tak jako ty.
Když nás tolik chceš pozabíjet, proč si nás tolik ušetřil?
Moji lidé jsou silní, ale potřebují skutečného vůdce.
Věří, že můžeš udělat cokoli.
Abychom porazili Sasy, potřebujeme válečného mistra.
Proč myslíš, že jsme tě ušetřili v lese?
Meč, který držíš, je vyroben ze železa. Z této země, pálený britským ohněm..
To láska tvojí matky uvolnila meč, ne nenávist ke mě, milý Atruši.
Láska, Artuši.
Chyťte ho!
Mám toho kluka!
- Zabít. - Ne. Nechte ho jít!
Zabít! Hned!
Sedni si!
Tvoje ruka už vypadá dobře.
Je tu snad nějaký problém?
Máte možnost volby. Pomáhat, nebo zemřít.
Složte zbraně!